HIROSHIMA-RAKASTETTUNI
Et ole nähnyt mitään Hiroshimassa. -Minä olen nähnyt kaiken, kaiken.
Näin sairaalan, olen varma siitä. Hiroshimassa on sairaala.
Kuinka olisin välttynyt näkemästä sitä?
Et nähnyt Hiroshiman sairaalaa. Et ole nähnyt mitään Hiroshimassa.
Neljä kertaa museossa. -Mikä Hiroshiman museoista?
Neljä kertaa museossa Hiroshimassa. Näin ihmisten kävelevän ympäriinsä.
Ihmiset kävelivät, mietteliäinä, valokuvien keskellä...
Rekonstruktuoidut kuvat, kaiken muun puutteessa.
Valokuvat, valokuvat, rekonstruktuoidut, muun puutteessa.
Selitykset, kaiken muun puutteessa...
Neljästi museossa Hiroshimassa. Tarkastelin ihmisiä.
Tarkastelin itseäni, mietteliäänä, katsoin palanutta metallia.
Vääntynyttä metallia, se oli yhtä haavoittuvaa kuin liha.
Näin kimpun pullonkorkkeja, kuka olisi uskonut?
Ihmislihaa, kuin vielä elossa, sen tuska vielä tuoretta.
Kiviä, hiiltyneitä kiviä, kiviä hajallaan.
Hiroshiman naisten hiuksia...
Herätessään he huomasivat hiustensa tippuneen päästä.
Tunsin lämmön Rauhan Aukiolla.
10 000 astetta Rauhan aukiolla. Tiedän sen.
Auringon lämpötila Rauhan Aukiolla. Kuinka siitä voisi olla tietämätön?
Ruoho... Se on yksinkertaista -Et ole nähnyt mitään Hiroshimassa.
Rekonstruktiot olivat niin todenmukaisia kuin mahdollista.
Filmit olivat niin todenmukaisia kuin mahdollista.
Illuusio oli niin täydellinen että turistit itkivät.
Aina voi halveksia, mutta mitä muuta turisti voi tehdä kuin itkeä?
Olen aina itkenyt Hiroshiman kohtaloa. Aina.
Ei. Mitä sinulle oli, minkä vuoksi itkeä?
Näin uutisfilmit. Toisena päivänä...
En ole voinut keksiä tätä...
Ilmestyivät tietyt eläimet maan sisästä, tuhkasta.
Filmille saatiin koiria, näin ne.
Näin uutisfilmit. Ensimmäiseltä päivältä, toiselta päivältä.
Kolmannelta päivältä. -Sinä et nähnyt mitään.
Myös viidenneltätoista päivältä.
Hiroshima peittyi kukkiin. Kaikkialla oli ruiskaunokkeja-
ja miekkaliljoja ja karhunköynnöksiä,-
päivänsinejä, jotka syntyivät tuhkasta uskomattoman elinvoimaisina.
Sellaista kukat eivät olleet koskaan ennen tehneet.
En keksinyt mitään.
Keksit kaiken.
En mitään. Aivan kuin rakkaudessa-
on harhakuvia, joita ei koskaan voi unohtaa...
Uskoin, etten koskaan voi unohtaa Hiroshimaa, aivan kuin rakkautta.
Näin eloonjääneet ja heidät,-
joita Hiroshiman naiset kantavat kohdussaan.
Näin millä kärsivällisyydellä, viattomuudella, nöyryydellä...
Hiroshiman eloonjääneet hyväksyivät niin epäoikeudenmukaisen kohtalon,-
että yleensä niin rikas mielikuvitus on hiljaa sen edessä.
Kuuntele, minä tiedän. Tiedän kaiken. Se jatkui.
Et tiedä mitään. -Naiset voivat synnyttää hirviön.
Ja se jatkuu. Miehet ottavat riskin, heistä voi tulla steriilejä.
Sade saa aikaan paniikin, tuhkasade Tyynellä valtamerellä.
Tyynen valtameren vesi tappaa, sen kalastajat kuolevat.
Ruuasta tulee osa pelkoa. Koko kaupungin ruoat heitetään pois.
Koko kaupungin ruoat poltetaan. Koko kaupunki raivoaa.
Koko kaupunki raivoaa!
Mutta kenelle he raivoavat? Kenelle he raivoavat?
Eriarvoisuuden periaate, ihmiset toisiaan vastaan.
Eriarvoisuuden periaate, rodut toisiaan vastaan.
Eriarvoisuuden periaate, ihmisryhmät toisiaan vastaan.
Kuten sinä, tiedän millaista on unohtaa.
Ei, et tiedä millaista on unohtaa.
Kuten sinulle, myös minulle on suotu muisti. Tiedän millaista on unohtaa.
Et voi muistaa tätä.
Kuten sinä, olen yrittänyt kaikin voimin olla unohtamatta.
Kuten sinä, olen unohtanut.
Kuten sinä, halusin lohtua muistoista-
muistoja varjoista ja kivestä.
Joka päivä taistelin kaikin voimin-
unohtamisen kauhuja vastaan, ettei enää muistaisi, miksi muistaa.
Kuten sinä, olen unohtanut.
Miksi kieltää muistojen välttämättömyys?
Kuuntele minua, tiedän muutakin. Se alkaa uudestaan.
200 000 kuollutta, 80 000 loukkaan- tunutta yhdeksässä sekunnissa.
Nuo ovat viralliset luvut... Se alkaa uudestaan.
10 000 astetta maanpäällä, kuin 10 000 aurinkoa.
Asvaltti tulee palamaan, kaaos pääsee valloilleen.
Koko kaupunki nousee ilmaan ja sataa maahan tuhkana.
Uusi kasvillisuus nousee hiekasta.
Neljä opiskelijaa odottaa yhdessä, legendaarinen kuolema, kuin veljet.
Ota ja sen seitsemän haaraa kuivuvat.
Ja täyttyvät kuten normaalisti, normaaliin aikaan-
Raikasta, kalapitoista vettä, harmaata tai sinistä, riippuu ajasta.
Ihmiset eivät enää seiso mutaisilla rannoilla ja katso nousuvettä-
kun se virtaa joensuun suistomaalle Ota-joen seitsemästä haarasta.
Tapaan sinut. Muistan sinut. Kuka sinä olet?
Tuhoat minut... Olet hyväksi minulle...
Kuinka olisin tiennyt tämän kaupungin olevan sopiva rakkaudelle?
Kuinka olisin tiennyt, että olet tehty juuri minua varten?
Miellytät minua, kuinka yllättävää. Miellytät minua.
Kuinka rauhallista, aivan äkkiä. Kuinka suloista...
Et voi tietää. Tuhoat minut. Olet hyväksi minulle.
Tuhoat minut. Olet hyväksi minulle.
Minulla on aikaa, pyydän sinua... Täytä minut.
Rumenna minut. Miksi et sinä?
Miksi et sinä, tässä kaupungissa, tänä yönä.
Kuten et muissa kaupungeissa, muina öinä, näkisi eroa?
Pyydän sinua.
Sinulla on niin kaunis iho.
Sinä! -Se olen minä. Yllätyitkö?
Oletko täysin japanilainen vai et?
Kokonaan. Olen japanilainen.
Eivätkö silmäsi ole vihreät?
Uskon niin, uskon että ne ovat vihreät.
Olet kuin tuhat naista yhdessä. -Siksi et tunne minua.
Se ei välttämättä ole ainoa syy.
Olen mielelläni tuhat naista yhdessä sinulle.
Kuuletko? Kello on neljä.
Kuinka niin? -En tiedä kuka hän on.
Hän kulkee ohi joka päivä kello neljä ja yskii.
Olitko Hiroshimassa? -En tietenkään ollut.
Tietenkin, se oli typerä kysymys.
Perheeni oli Hiroshimassa.
Olin sodassa. -Hyvä sinulle.
Niin. -Hyvä minullekin.
Miksi olet Hiroshimassa? -Elokuva.
Elokuva? -Näyttelen elokuvassa.
Missä olit, ennen kuin tulit Hiroshimaan?
Pariisissa. -Ja ennen sitä?
Ennen Pariisia olin Neversissä.
Neversissä...? -Nièvren provinssissa, et tiedä sitä.
Miksi halusit nähdä Hiroshiman?
Se kiinnosti minua. Minulla on teoria.
Voidakseen nähdä lähelle, se pitää oppia.
Haluatko kahvia?
Mistä näit unta? -En muista. Kuinka niin?
Katselin käsiäsi, ne liikkuivat kun nukuit.
Ehkä niin tapahtuu, kun et tiedä näkeväsi unta.
Olet kaunis, tiesitkö sen? -Oletko sitä mieltä?
Hieman väsähtänyt, vai mitä?
Tavallaan ruma. -Ja se ei haittaa sinua?
Huomasin sen eilen kahvilassa. Tapasi olla ruma.
Ja kuinka tylsistyneeltä vaikutit. -Jatka.
Olit tylsistynyt tavalla, joka saa miehen kiinnostumaan naisesta.
Puhut hyvin ranskaa. -Enkö puhukin?
Olen iloinen että huomasit, kuinka hyvin puhun ranskaa.
Et ollut huomannut, etten puhu japania.
Oletko havainnut, että ihmisillä on tapa huomata se, mitä he haluavat.
En. Huomasin sinut, siinä kaikki.
Tavata Hiroshimassa.
Sitä ei tapahdu joka päivä. -Mitä Hiroshima merkitsi sinulle?
Sodan loppua... tarkoitan, sen täydellistä päättymistä.
Hämmästystä, että he uskalsivat... Ja että he onnistuivat.
Ja aluksi pelkoa, jollaista en ollut koskaan tuntenut.
Ja piittaamattomuutta. Ja pelkoa piittaamattomuudesta.
Missä olit? -Olin juuri lähtenyt Neversistä.
Olin Pariisissa. Kadulla.
Kuinka kaunis ranskalainen sana: Nevers.
Tavallinen sana ja tavallinen kaupunki.
Oletko tavannut useita japanilaisia? -Muutamia.
Mutta en sellaista kuin sinä.-Olenko elämäsi ensimmäinen japanilainen?
Olet.
Hiroshima... -Koko maailma iloitsi.
Ja sinä iloitsit yhdessä koko maailman kanssa.
Se oli kaunis kesäpäivä Pariisissa, olen kuullut.
Eikö totta? -Se oli kaunis päivä.
Kuinka vanha olit? -20, entä sinä?
22 -Käytännössä saman ikäinen.
Suurinpiirtein.
Mitä teet työksesi? -Olen arkkitehti.
Ja lisäksi... politiikkaa.
Siksikö puhut niin hyvin ranskaa? -Siksi
Lukeakseni Ranskan vallankumouksesta.
Millainen tämä elokuvasi on? -Se käsittelee rauhaa.
Mitä muuta voisi kuvata Hiroshimassa?
Haluaisin tavata sinut uudestaan.
Tähän aikaan huomenna olen matkalla takaisin Ranskaan.
Mitä? Et kertonut minulle. -Se on totuus.
Ei ollut syytä kertoa sinulle. -Siksikö pääsin eilen huoneeseesi?
Koska oli viimeinen päiväsi Hiroshimassa?
En edes ajatellut sitä. -Valehteletkohan sinä...
Vai kerrotko totuuden? -Valehtelen... ja puhun totta.
Mutta minulla ei ole syytä valehdella sinulle.
Tapahtuuko tällaista sinulle usein?
Ei niin usein. Mutta tapahtuu.
Pidän niin paljon miehistä.
Minulla on kyseenalainen moraali. Tiedätkö mitä tarkoitan?
Mitä se sinulle merkitsee?
Tapaa kyseenalaistaa muiden moraali.
Haluan nähdä sinut uudestaan, koti- matkasta ja moraalista huolimatta.
Ei. -Miksi ei?
Siksi.
Etkö halua enää puhua kanssani?
Haluaisin nähdä sinut uudestaan.
Matkustatko Neversiin? -En, en enää koskaan.
Et koskaan? -En koskaan.
En ollut koskaan nuorempi kuin olin Neversissä.
Nuori Neversissä... -Niin.
Nuori Neversissä... Ja kerran myös hullu Neversissä.
Nevers on ainoa paikka maailmassa josta unelmoin usein öisin.
Samalla se on paikka, jota ajattelen kaikista harvimmin.
Millaista oli Neversin hulluutesi?
Hulluutta ei voi selittää, se on kuin älykkyys.
Se tulee, täytää sinut... ja silloin ymmärrät.
Mutta kun se on mennyt, et enää ymmärrä sitä.
Olitko täynnä vihaa? -Olin vihasta hullu.
Ajattelin, että voisin tehdä vihaamisesta ammatin.
Välitin vain vihaamisesta. Ymmärrätkö?
Ymmärrän.
Ymmärrät varmasti. -Onko niin tapahtunut uudestaan?
Ei. Se on ohi. -Oliko se sodan aikaan?
Ei, heti sen jälkeen.
Oliko syynä Ranskassa asumisen hankaluus sodan jälkeen?
Niin voisi sanoa. -Milloin tämä hulluus loppui?
Se hiipui hiljakseen, ja loppui tietysti kun sain lapsen.
Sanoin, että se loppui kuin sain lapsen.
Haluaisin olla kanssasi, jossain, jonain päivänä.
Minä myös. -Haluan nähdä sinut vielä tänään...
...Se ei olisi liian pian. Minä haluaisin...
Ei.
Hyvä on.
Haluat, koska tiedät minun lähtevän huomenna.-Ehkä myös siksi.
Mutta se on yhtä hyvä syy kuin kaikki muutkin.
Ajatus, etten koskaan enää näkisi sinua, vain tuntien kuluttua...
Ei.
Sinut oli helppo löytää Hiroshimasta.
Onko tämä ranskalainen elokuva? -Ei, kansainvälinen. Rauhasta.
Onko se valmis? -Minun osaltani.
Jäljellä on vain joukkokohtauksia.
On niin monta mainosfilmiä saippuasta... Joten ehkä...
Täällä Hiroshimassa me emme vitsaile rauhasta kertovista filmeistä.
Oletko väsynyt?
En enempää kuin sinä.
Olen ajatellut Neversiä, Ranskassa.
Olen ajatellut sinua. Lähdetkö vielä huomenna?
Lähden. -Varmastiko?
Elokuva on jäljessä aikataulusta. Olen jo kuukauden myöhässä.
Saat minussa aikaan niin valtavan halun rakastaa.
Niin käy lyhytaikaisissa rakkaussuhteissa.
Myös minulle...
Muttei koskaan näin vahvasti, tiedät sen.
Myrskyn pitäisi saapua ennen iltaa.
JOS ATOMIPOMMI VASTAA 20 000 TAVALLISTA POMMIA
JA VETYPOMMI VASTAA 1 500 ATOMIPOMMIA
Mitä vastaavat 40 000 atomi-ja vetypommia jotka ovat olemassa?
Ne ovat kunnianosoitus ihmisen tieteelliselle älykkyydelle.
Valitettavasti ihmisen poliittinen älykkyys on sata kertaa pienempi.
Jonka takia hän menettää meidän luottamuksemme.
En halua ajatella sinun lähtevän huomenna.
Taidan rakastaa sinua.
Tulet vielä joskus olemaan kanssani.
Vastaa minulle.
Pelkäätkö? -En.
Istu alas.
Oletko aivan yksin Hiroshimassa? Missä vaimosi on?
Hän on Unzenissa, vuoristossa. Olen yksin.
Millon hän palaa kotiin? -Pian.
Millainen hän on, vaimosi?
Kaunis. Olen mies, joka on tyytyväinen vaimoonsa.
Ja minä olen vaimo, joka on tyytyväinen aviomieheensä.
Se olisikin ollut liian helppoa.
Etkö työskentele iltapäivisin? -Erityisesti iltapäivisin.
Tämä on naurettavaa.
Menetätkö iltapäivän minun takiani?
Kerro minulle, mitä se merkitsee?
Oliko hän ranskalainen, mies jota rakastit sodan aikana?
Ei.
Hän ei ollut ranskalainen.
Se tapahtui Neversissä.
Aluksi tapasimme ladoissa.
Sitten raunioissa.
Sitten huoneissa, kuten kaikki muutkin.
Sitten hän kuoli.
Olin 18, hän oli 23.
Miksi puhua hänestä? Miksi?
Neversin takia. Olen vasta oppimassa tuntemaan sinut.
Ja tuhansista elämääsi vaikuttaneista asioista valitsin Neversin.
Olisiko se voinut olla mikä tahansa? -Olisi.
Ei, se ei ollut sattumaa! Kerro minulle miksi.
Jotenkin ymmärsin että siellä, kun olit niin nuori...
Niin nuori, ettet vielä kuulunut kenellekään. Pidän siitä.
Ei. Se ei ole syy.
Jotenkin ymmärrän, että siellä melkein menetin sinut...
Riski, etten olisi koskaan tavannut sinua.
Jotenkin ymmärrän-
että siellä aloit olemaan se ihminen joka olet nyt.
Haluan pois täältä!
Ei ole enää muuta tehtävissä kuin tappaa tunnit ennen lähtöäsi.
16 tuntia lentoosi.
Se on ikuisuus! -Sinun ei pidä pelätä.
Tarkoittaako Nevers mitään ranskaksi?
Ei.
Olisiko sinulla ollut kylmä siellä kellarissa, jos olisimme rakastaneet?
Minulla olisi ollut kylmä. Neversin kellarit ovat kylmiä.
Kesät ja talvet. Kaupunki on Loire nimisen joen varrella.
En saa Neversiä päähäni. -Nevers, 40 000 asukasta.
Rakennettu kuten pääkaupunki. Lapset voivat kävellä sen ympäri.
Synnyin Neversissä.
Kasvoin Neversissä.
Opin lukemaan Neversissä.
Ja siellä täytin 20.
Ja Loire?
Jokea ei pysty navigoimaan. Se on aina tyhjä...
Epäsäännöllisen muodon ja hiekkasärkkien takia.
Ranskassa sitä pidetään hyvin kauniina jokena.
Erityisesti sen värin takia.
Niin pehmeä... Jos vain tietäisit.
Kun olet kellarissa, olenko minä kuollut?
Olet kuollut.
Kuinka sellaisen kivun voi kestää?
Kellari on pieni. Hyvin pieni.
Marseljeesi kuuluu yläpuoleltani.
Se on korviasärkevää!
Käsillä ei tee mitään kellarissa.
Ne kynsivät ja raapivat seiniä-
kunnes vuotavat verta.
Veri on ainoa, mistä uskot olevan apua.
...Muistaaksesi.
Olen rakastanut verta siitä asti kun maiston sitä.
Maailma jatkuu pääni yläpuolella. Taivaan sijasta...
Katson kun maailma kulkee ohi, kiiruhtaen arkipäivisin...
...Rauhallisesti sunnuntaisin.
Se ei tiedä että olen kellarissa, he teeskentelevät minun kuolleen.
Kuollut. Kaukana Neversestä.
Minun isäni uskoo niin, koska tuotan häpeää. Isäni uskoo niin.
Huudatko sinä? -En aluksi.
Toistan nimeäsi, hiljaa. -Mutta minä olen kuollut.
Toistan nimeäsi vaikka olet kuollut. Yhtäkkiä, eräänä päivänä huudan.
Huudan lujaa, kuin olisin kuuro.
Silloin minut vietiin kellariin, rangaistukseksi.
Mitä sinä huudat?-Sinun saksalaista nimeäsi. Vain sinun nimeäsi.
Minulla on jäljellä vain yksi muisto, sinun nimesi.
Lupaan etten huuda enää, joten he vievät minut huoneeseeni.
Kaipaan sinua niin, etten kestä sitä enää.
Pelkäätkö sinä? -Kaikkialla. Kellarissa, huoneessani.
Mitä? -Etten koskaan enää näe sinua.
En koskaan.
Täytän 20 kellarissa.
Äitini tulee ja sanoo minun olevan 20 vuotias.
Äitini itkee. -Syljetkö äitiäsi kasvoihin?
Syljen.
Juo.
Sitten en muista enää. En muista enää...
Sanoit Neversin kellareiden olevan kosteita ja vanhoja?
Niin, täynnä salpietaria.
Joskus kissa tulee katsomaan minua. Se ei häiritse minua.
En muista enää, en enää muista.
Kuinka pitkään?
Iäisyyden.
Olin niin nuori kerran!
Öisin äitini vie minut puutarhaan.
Hän katsoo päätäni. Joka yö hän katsoo varovasti päätäni.
Hän ei vieläkään uskalla tulla lähelleni.
Iltaisin voin nähdä torin. Joten katson sitä.
Se on valtava. Se kaartuu keskeltä.
Uni tulee vasta aamulla.
Sataako koskaan?
Seiniä pitkin.
Ajattelen sinua, mutten enää puhu siitä.
Hullu.
Olen hulluna rakkaudesta sinuun.
Tukkani kasvaa takaisin. Tunnen sen käsissäni.
En välitä... Mutta se kasvaa silti takaisin.
Huudatko ennen kellariin menoa?
Ei, en tunne mitään. He ovat nuoria.
He ajelevat pääni. He uskovat sen olevan velvollisuutensa.
Häpeätkö heitä, rakkaani? -En, sinä olet kuollut.
Olen liian kiireinen suriessani. Ilta laskeutuu...
Kuulen vain saksien äänen päässäni.
Se helpottaa tuskaa kuolemastasi, hieman.
Kuten... En osaa selittää tätä paremmin...
...Kuten kynteni... seinät... vihani.
Mikä kipu! Mikä kipu sydämessäni.
Marseljeesia lauletaan ympäri kaupunkia.
Ilta laskeutuu. Rakastettuni on Ranskan vihollinen.
Joku haluaa näyttää minut koko kaupungille.
Isäni apteekki on suljettu häpeän takia.
Olen yksin.
Jotkut nauravat.
Yöllä palaan kotiin.
Ja eräänä päivänä jätät taaksesi ikuisuuden.
Niin.
Pitkä aika. He sanovat että se ottaa pitkän aikaa.
Kello 18 Saint Etiennen kirkonkellot soivat.
Ne soivat kesät talvet. Eräänä päivänä kuulen ne.
Muistan kuulleeni ne aiemminkin.
Kun rakastimme, kun olimme onnellisia.
Alan nähdä. Muistan nähneeni aiemminkin.
Kun rakastimme, kun olimme onnellisia.
Muistan. Näen musteen. Näen päivänvalon.
Näen elämäni, kuolemasi, ne kummatkin jatkuvat.
Varjoilla kestää pidempään päästä huoneeni nurkkiin.
Varjoilla kestää pidempään päästä kellarin nurkkiin.
Noin puoli seitsemän aikaan.
Talvi on ohi.
Se on kamalaa. Muistan sinut aina vain huonommin.
Anna minulle jotain juotavaa.
Alan unohtaa sinut.
Värisen ajatuksesta, että unohtaisin sellaisen rakkauden.
Lisää.
Meidän piti tavata puolilta päivin, joen rannalla.
Minun piti lähteä hänen mukaansa.
Kun saavuin kello kaksitoista, hän ei ollut vielä kuollut.
Joku oli ampunut häntä puutarhasta.
Pysyin koko päivän hänen ruumiinsa vieressä.
Ja koko seuraavan yön.
Aamulla hänet haettiin kuorma-autolla.
Sinä yönä Nevers vapautettiin.
Katedraalin kellot pauhasivat.
Hän kylmeni hiljalleen allani.
Hänen kuolemisensa kesti niin pitkään!
Milloin? En tarkalleen tiedä.
Makasin hänen päällään.
En huomannut hänen kuolemaansa...
Koska sinä hetkenä ja jopa jälkeenpäin...
Niin, voi sanoa että jopa jälkeenpäin...
En tuntenut mitään eroa meidän ruumiidemme välillä.
Se ruumis ja minä, ei mitään eroa...
Ei mitään eroa! Hän oli ensimmäinen rakkauteni.
Eräänä päivänä huusin taas.
Ja he laittoivat minut kellariin.
Se oli lämmin.
Sinä hetkenä viha lähti minusta.
En huuda enää. Tulin järkiini
Hän tuli järkiinsä, he sanoivat.
Eräänä iltana he päästivät minut pois.
Loiren ranta aamulla.
Ihmiset ylittävät sillan erilaisina ryhminä, riippuen kellonajasta.
Kaukaa he ovat muukalaisia.
Vähän ajan päästä äitini sanoi, että minun pitää lähteä yöllä Pariisiin.
Hän antoi minulle rahaa.
Lähdin yöllä kohti Pariisia, polkupyörällä.
On kesä ja yöt ovat lämpimiä.
Kun pääsen Pariisiin kaksi päivää myöhemmin, Hiroshima on lehdissä.
Tukkani on kasvanut, olen kadulla ihmisten joukossa.
Siitä on neljätoista vuotta.
En muista hänen käsiään kovinkaan hyvin.
Muistan vielä vähän tuskasta.
Tänä iltana? -Tänä iltana muistan.
Mutta jonain päivänä en enää muista sitä.
...En ollenkaan...
Huomenna tähän aikaan olen tuhansien kilometrien päässä sinusta.
Tietääkö miehesi tämän tarinan?
Ei. -Joten minä olen ainoa?
Niin.
Vain minä tiedän! Vain minä.
Ole hiljaa.
Joskus on niin hauskaa olla jonkun toisen kanssa!
Niin on.
Kerro lisää.
Kerro.
Muutaman vuoden päästä, kun olen unohtanut sinut...
Ja muut vastaavat seikkailut...
Tulee tapahtumaan, muistojen voimasta...
Muistan sinut esimerkkinä rakkauden anteeksiantavuudesta.
Ajattelen tätä unohtamisen kauheutena tiedän sen jo.
Eikö Hiroshima hiljene yöksi?
Ei, ei koskaan.
Pidän tällaisesta. Kaupungeista, joissa joku on aina hereillä...
...Päivin öin.
Joskus meidän pitää välttää elämän ongelmien ajattelua.
Muuten tukehdumme.
Irti minusta.
Aurinko ei ole vielä noussut.
Luultavasti kuolemme näkemättä toisiamme enää koskaan.
Se on luultavaa.
Ellei... Kenties jonain päivänä... Sota...
Niin. Sota...
Sitä luulee tietävänsä... mutta ei.
Ei koskaan...
Neversissä hänellä oli saksalainen rakastaja.
Menemme Baijeriin, rakkaani. Menemme naimisiin.
Hän ei koskaan päässyt Baijeriin.
Antaa heidän, jotka eivät päässeet Baijeriin, puhua hänelle rakkaudesta!
Et ollut vielä täysin kuollut. Kerroin tarinamme.
Petin sinua tänään tuntemattoman kanssa. Kerroin tarinamme.
Ymmärräthän, se oli kerrottavissa.
14 vuotta siitä, kun maistoin mahdotonta rakkautta.
Neversin jälkeen.
Katso kuinka unohdan sinut. Katso kuinka olen unohtanut sinut.
Jään Hiroshimaan, hänen luokseen.
Jokainen yö Hiroshimassa.
Aion jäädä tänne. Tänne.
Jäädä Hiroshimaan.
Tietenkin jään Hiroshimaan.
Sinun luoksesi.
Olen niin onneton.
En koskaan odottanut tätä. Ymmärrätkö?
Painu tiehesi!
En voisi jättää sinua!
Jää luokseni Hiroshimaan.
Hän tulee luokseni ja tarraa minua olkapäästä.
Hän tulee suutelemaan minua. Hän suutelee minua ja olen hukassa.
Tapaan sinut, muistan sinut.
Kaupunki oli luotu rakkaudelle.
Olet kuin tehty ruumistani varten.
Kuka olet? Tuhoat minut.
Olin nälkäinen. Halusin uskottomuutta.
Aviorikosta, valheita...
...Ja kuolemaa. Olen aina halunnut.
Tiesin teidemme kohtaavan jonain päivänä.
Odotin sinua rauhallisesti, mutta kasvavalla levottomuudella.
Nauti minusta. Muuta minut haluamaksesi...
Jotta kukaan sinun jälkeesi ei enää ymmärrä syytä niin suurelle himolle.
Olemme yksin, eikä yö koskaan lopu.
Päivä ei enää koskaan nouse kenellekään.
Ei koskaan... Kenellekään.
Tuhoat minut silti. Olet hyväksi minulle.
Tänään suremme kaatuneita hyvällä omallatunnolla.
Tänään ei ole muuta tehtävää, kuin surra kuolleita.
Aika tulee kulumaan. Vain aika.
Ja tulee aika.
Milloin emme voi enää sanoa, mikä yhdistää meitä.
Sen nimi häipyy hiljalleen muististamme...
Kunnes se tulee olemaan täysin poissa.
Kenties on mahdollisuus että jäät?
Tiedät, että jääminen on vielä mahdottomampaa kuin lähteminen.
Viikko? -Ei.
Kolme päivää? -Mihin?
Elämälle? Kuolemalle? -Tietääkseen.
Ei ole sellaista asiaa. Ei aikaa kuolla, ei aikaa elää.
En välitä siitä.
Toivon, että olisit kuollut Neversissä.
Minä myös. Mutten kuollut Neversissä.
Nevers, jonka olen unohtanut.
Tänä iltana haluaisin nähdä sinut taas.
Poltan sinut jokaisena päivänä kuukaudessa...
...Samalla kun sieluni palaa hänen muistostaan.
Samalla, kun sieluni palaa sinun muistostasi.
Haluaisin vielä nähdä Neversin, Loiren...
Nièvresin poppelipuut... Annan sinut unohdukselle...
Viiden sentin romanssi, tuomitsen sinut unohdukseen.
Yö ilman sinua... ja odotin päivää kuin vapahtajaa.
Päivä ilman hänen silmiään ja hän kuolee. Pieni tyttö Neversistä.
Pieni lutka Neversistä...
Päivä ilman hänen käsiään ja hän tietää rakkauden tuskan.
Hölmö pieni tyttö, joka kuoli rakkauteen Neversissä.
Ajeltu tyttö, tänä iltana vapautan sinut unohdukseen. Lattea romanssi...
Kuten hänenkin kanssaan, unohdus alkaa silmistä.
Sitten, kuten hänen kanssaan, se nielaisee äänesi.
Sitten, kuten hänen kanssaan, se ahmaisee sinut kokonaan.
Pala kerrallaan. Sinusta tulee laulu.
Kuka hän on? -Ranskalainen nainen.
Mikä hätänä?
Hän lähtee pian Japanista.
Olemme surullisia, koska meidän pitää erota.
Oletteko yksin?
Onko teillä mitään sitä vastaan, jos keskustelen kanssanne?
On liian myöhä olla yksin.
Saanko istua alas?
Vierailetteko vain Hiroshimassa?
Pidättekö Japanista?
Asutteko Pariisissa?
Oli mahdotonta olla tulematta.
Tulen unohtamaan sinut! Unohdan sinut jo, katso!
Hi-ro-shi-ma.
Hiroshima... Se on sinun nimesi.
Se on minun nimeni.
Sinun nimesi... oma nimesi, on Nevers. Nevers, Ranskassa.
Käännös: Simo Tarkkonen www.futurefilm.fi